5.zprava z Vietnamu
23. září 2001, Ne 15:41
Opet zdravim z Asie, tentokrat opet z nejvetsiho jihovietnamskeho mesta
Saigonu, nebo chcete-li, Ho Ci Minhova mesta.
Mame za sebou 28 hodin v autobuse a presun pres temer dve tretiny Vietnamu (asi
1200 km) Ano, jestli pocitate prumernou rychlost, tak se opravdu blizi 40 km v
hodine, a to zdejsi dalkove autobusy patri k tem nejrychlejsim dopravnim
prostredkum. Celkem jsme projeli uz asi 4.800 km po zdejsich silnicich, takze mi
verte, na vietnamskou dopravu jsem odbornik...
Veřejná doprava ve Vietnamu, to je neco, co se da tezko popsat, ani nevim, zda
tu maji nejake dopravni zakony - tezko. Na silnici vitezi vetsi a rychlejsi,
protoze troubi a vsichni mu musi udelat misto. Hiearchie (od nejslabsích po
nejsilnejsi) je asi nasledujici - chodci, cyklisti, povozy, motorky, pak auta,
autobusy, kamiony. Vyjimecne se ucastnikem silnicniho provozu stane osamely
buvol, predpokladam, ze ma absolutni prednost. Co se tyce pomeru, tak asi 85
procent kola a motorky, zbytek ostatni. Ve velkych mestech a na jihu vedou
jednoznacne motorky - kdyz nemas Hondu, nejsi nic. Nemas jak jezdit do prace,
nemas pritelkyni a hlavne - nemas co delat v sobotu vecer, kdy vsichni ostatni
jezdi na motorce po meste:-) Levna cinska Honda stoji 400 dolaru, japonska 4krat
tolik. A tak se tu porad jeste jezdi i na beloruskych strojich znacky Minsk. Na
takovou motorku se vejdou az ctyri lidi - obsazeni v podobe dva dospeli a dve
deti je obvykle. Jinak se na ni ale da nalozit uplne vsechno - treba ctyri tak
ctyricetilitrove sudy s pivem, fura sena, skrin nebo pul domacnosti.
Jako chodci to nemame jednoduche - na nejake prechody se nikde nehraje, takze
pokud opravdu chceme prejit, je nutne zachovavat nasledujici postup - uprene se
podivat do projizdejici kolony a nebojacne vstoupit do vozovky. Jit,
nezastavovat se, nedelat prudke pohyby, neustale ocima hypnotizovat kolemjedouci
- nezastavi, nezpomali, ale vetsinou uhnou. A uprostred vozovky otocit hlavu do
druheho pruhu a totez. A doufat, ze nepojede nikdo nepozorny v protismeru (v
protismeru a na cervenou tu jezdi porad).
Jeste zabavnejsi je to se silnicemi. Hanoj a Saigon spojuje dalnice D1 - a je
dokonce placena! Ale nazyvat tuto silnici okresni urovne dalnici, to je velmi
odvazne. Tahle silnice se totiz teprve stavi - teda stoji uz peknou radku let,
ale ted se rozhodli, ze ji, pochopitelne najednou, celou opravi, rozsiri a
zrenovuji. A tak se co kilometr stavi novy most, poklada novy asfalt, pridelava
pruh. Vsude stroje, delnici, prach. Nas sileny ridic dnes v noci neustale
prekracoval nejvyssi povolenou rychlost zhruba 3 az 4 krat (maximalni rychlost
byla omezena na 5 km/hod). Umite si predstavit, co to dela v minibuse, kdyz
sedite nad koly? Vsechny ty nerovnosti vozovky jsme si uzili.... A tak je 40 km
v hodine velmi slusny prumer.
Musim ale rict, ze jsme zatim videli minimum bouracek - vlastne jen jednu a to
na jedine dalnici, ktera se tak muze nazyvat - triproudovce z Hanoje do
Haiphongu. Motocyklista lezel nedaleko sve motorky a znacne zdesene se dival na
svou stehenni kost....
V souvislosti s dopravou jsme ale zaznamenali uzasnou kampan British Petrol -
protoze tady nikdo nenosi prilbu (nas pruvodce nam vysvetlil, ze nosit na kole
ci motorce prilbu je znacne nebezpecne, protoze pak neslysis dobre troubeni a
nemuzes se moc divat kolem sebe....), rozhodli se rozdat mezi skolaky zadara asi
17 tisic cyklohelmicek. Precetli jsme si to ve Vietnam news a ejhle - vsichni
skolaci v Hanoji ted po ulicich chodi nejen v pionyrskem, ale taky s modrou
prilbickou (a to i kdyz zrovna na nicem nejedou:-)
Jinak aktivity nasich poslednich dnu se odehravaly zrovna v mistech, kde jsou
silnice tradicne snad nejprisernejsi, a sice ve strednim Vietnamu, severne od
mestecka Hue. Udelali jsme si sem vylet do demilitarizovane zony a do jejiho
okoli, tedy do mist, ktere se nesmazatelne zapsaly do historie jako dejiste rady
bitev americko-vietnamske valky.
Ja vim, zni to morbidne, jet se podivat na valku, ale tohle je tema, ktere se
proste v historii Vietnamu pominout neda. Demilitarizovana zona vznikla v roce
54 v dusledku zenevskych dohod a stala se hranici mezi severnim komunistickym a
jiznim (katolickym, "imperialistickym" proamericky) Vietamem. Jde o
uzemi kolem 17. rovnobezky, hranici je reka Ben Hai a dve petikilometrova pasma
na sever a na jih od ni. Americane tu v sedesatych letech postavili radu
zakladen a postupne sem premistili stovky letadel, masu vojska a tuny zbrani.
Nedaleko odtud totiz vedla tzv. Ho Ci Minhova stezka, po ktere proudily mezi
severem a jihem zbrane, zasoby, technika. Americane se tady pokouseli tenhle
komunisticky zasobovaci kanal znicit.
Bohuzel, tedy resp. spis bohudik se toho do dneska uz moc nezachovalo. Napriklad
na miste legendarni letecke zakladny Khe Sahn, ktera byla oblehana 75 dni a kde
zahynulo pres 10 tisic Severovietnamcu a pres 500 Americanu, je dnes kavovnikova
plantaz. Nachazi se tu jen male muzeum a par zazloutlych fotek a nejaky ten
zelezny srot ukazuje, jake to bylo peklo. Podnikavi vesnicane nabizi ke koupi
suvenyry z nabojnic i identifikacni znamky.... Radu pevnosti znicili sami
Americane, kdyz na zacatku sedmdesatych let zemi chvatne opousteli, dalsi byly
zniceny v boji. Spousta kopcu v okoli (treba znama Rockpile) ale zustava
nezalesnena, protoze okolni vegetace si stale jeste neporadila s chemikaliemi,
ktere Americane na zem shazovali. Dodnes se pry diky chemickemu znecisteni rodi
7 procent postizenych deti....
Vlastni demilitarizovana zona je dnes oseta ryzi a na zelenych policcich
vesnicane pilne pracuji. Hrobu je tady ale v okoli nepocitane, podstatne vic,
nez kdekoliv jinde cestou, a to Vietnam ma hrobu, nahrobku a hrbitovu snad
nejvic na svete. Dodnes tu patraci skupiny ze zapadu hledaji ostatky americkych
MIA - vojaku a pilotu "Ztracenych v akci", ale nejvic mrtvych bylo
pochopitelne Vietnamcu.
Nakonec nejvic na nas asi zapusobily tunely ve Vinh Moc - 2.8 km tunelu ve trech
stupnich nad sebou, kde behem valky nekolik let zilo asi 300 obyvatel blizke
vesnice. Tunely jsou asi 160-180 cm vysoke, tedy podstatne vyssi, nez ty v Cu
Chi, ale stejne. Doslo nam, ze valka skoncila vlastne nedavno - behem ni se tady
narodilo 17 deti, a ty valecne deti jsou vlastne stejne stare jako my! Deti
zacatku sedmdesatych let, ktere se narodily a prozily par let za bombardovani, v
tunelu 15 metru pod zemi, v mistnosti velke tak 2 krat 3 metry! Tata nekde ve
valce, at uz na jedne ci druhe strane, zadne leky, hracky, jidlo.... Najednou to
vsechno ziskalo trochu jinou optiku.... Valka...
Shodli jsme se s Tomasem na tom, ze se urcite nejake dalsi zbytky valky objevi v
souvislosti s tim, jak se Vietnam stane navstevovanou zemi. Vietnamci jsou
silene podnikavi a rychle pochopi, ze potomci americkych veteranu proste chteji
videt nejakou tu sestrelenou stihacku, krater ci zniceny tank. A pak se z toho
stane uzasny valecny Disneyland, na kterem jeste vydelaji velke penize. Jsme
tady vcas....:-)
No nic, valka, alespon ta vietnamska, je prozatim uz za nama. O te pripravovane
dalsi vime jen neco malo z internetu, protoze jsme ted bydleli v pokojich bez
TV... Zitra odjizdime na ctyrdenni vylet do delty Mekongu (ano, jsou tam zaplavy,
ale pry je to bezpecne....), kde budeme pravdepodobne uplne bez informaci. Dnes
zacalo prset, tak to doufam nevydrzi, protoze Mekong by mel byt vyvrcholenim
naseho pobytu tady na jihu.
Mejte se tedy krasne a my se zrejme koncem tydne (naposledy) opet ozveme.
Hanka a Tomas