1. 	zprava z Vietnamu
8.září 2001, So 15:05 

Všechny Vás srdečně zdravíme z druhého největšího vietnamského města - Ho Chi Minh City, tedy ze Saigonu. Zatím se nám náš výlet jenom daří. Cesta přes dva kontinenty proběhla bez problému, dokonce nás i pustili s naším vízem do země (doufám, ze to nebylo jen diky tomu, ze se vsichni urednici zrovna divali na dulezity fotbalovy zapas).

Bydlime v centru Saigonu, v pokoji s klimatici a teplou vodou a s uzasnym vyhledem na okolni strechy  (5. patro bez vytahu), a to vse za pouhych 10 dolaru na noc. Jidlo je taky skvele - jime, jak jinak, hlavne na ulici, vetsinou jde o ruzne variace nudlovych polevek (uz jsme zkusili rybi, kureci a pred chvili dary more). Na dalsi dobroty (treba uzene maso ci kurata) jsme si jeste netroufli, ale urcite na to casem dojde. Rostou tu vsude banany, kokosove orechy a na ulicich se prodava spousta ovoce, ktere vubec neumime identifikovat (treba draci ovoce...) Jo , a taky pecivo a cukrovinky me hrozne lakaji..

Dneska jsme uskutecnili prvni vylet - do kaodaistickeho klastera a do tunelu Cu Cchi. Kaodaismus je mistni vietnamsky vymysl - umele nabozenstvi vytvorene ze sesti hlavnich svetovych nabozenstvi nekdy pred sto lety. Pry mu tady veri 7 milionů lidi (rikal pruvodce, ale on to ho strasne nakecal), dle Lonely planet jen 2 miliony, ale i to je dost, chram docela barevny, ale hlavni bohosluzba se nam zdala malo akcni - jen sedeli a zpivali. Nejzabavnejsi je, ze jednim ze ctyr svatych tohoto nabozenstvi, je francouzsky spisovatel Viktor Hugo.... Meli ho vymalovaneho pred vstupem.

Po nabozenskem intermezzu jsme se presunuli do Cu Cchi, ktere je proslule podzemnimi tunely, kde se schovavali vojaci VietCongu pred Americany za valky. Po absolvovani cele te nalejvarny, cernobile videoagitky a hlavne po shlednuti vsecho, co si Vietnamci dokazali vymyslet, mi bylo tech Americanu skoro lito... Vietnamci jsou totiz naprosto sileni a bojovat proti nim, to muselo byt k zblazneni. Ukazovali nam priserne pasti, ktere na Amiky strazili - asi deset variant ruznych bodcu, puvodne na tygry, ktere cloveka propichnou temer vsude, diry, ve kterych se dokazali schovat (pry se jich tam veslo tak 3-4, pricemz jeden prumerne rostly Evropan mel co delat, aby se tam vsoukal), a kdyz nas nakonec vzali i do tunelu, uplne nas to znicilo. Nemyslim, ze bych byla o tolik vetsi nez prumerny Vietnamec a presto jsem mela co delat. V nekterych mistech to jinak nez lezenim po ctyrech neslo. Navic 6 metru pod zemi, minimum vzduchu - a to nam svitili... Lilo z nas silene - i normalne je totiz venku pres 31 stupnu a vlhkost se blizi nasycenosti. Vetsina z nasich evropskych kolegu-vyletniku vypadala otresene. Jeste jsme vyslechli par historek o hrdinnych vojacich a vojackach - jedna se nam zdala nepravdepodobna jeste vic nez ostatni - meli tam totiz improvizovanou nemocnici, a protoze nemeli krev, davali pry vojakum jako prvni pomoc do zily kokosove mleko s vodou a pak je teprve transportovali do Kambodzi do nemocnice...

Kazdopadne to byl zazitek, vyplacala jsem skoro cely film, tak uvidime. V Saigonu je jeste muzeum - drive se jmenovalo Muzeum americkych valecnych krutosti, ted uz jen Muzeum valky, asi pujdeme porovnat a okouknout prisernosti druhe strany, ale to asi az na ceste zpatky.

Ted uz jsme zase v Saigonu, povecereli jsme a koupili si listky na autobus - zitra rano v 7:30 odjizdime do hor - horského mestecka Dalat vzdaleneho asi 6 hodin cesty. Stalo nas to 5 dolaru pro jednoho a jsme hrozne zvedavi na zdejsi dalnici D1. To, po cem jsme cestovali dnes, bylo dost primitivni, a pritom to mel byt zaklad budouci dalnice do Kambodzi. Az zas bude internet (a ten je minimalne v Saigonu vsude, asi za dolar na hodinu), tak se zase ozveme. Co se tyce mobilniho telefonu, tak ten zklamal. Peagas tu, zda se, nema roamingoveho partnera...

Ze Saigonu, Vietnamu, Indociny zdravi
Vedru a vlhku zdar

Hanka a Tomas

2. zprava z Vietnamu
10. září 2001, Po 11:59

Zdravim opet z Vietnamu... Tentokrat z horskeho mestecka Dalat, kam jsem se presunuli z horkeho Saigonu. Cestou sem to konecne vypadalo jako tropy - gumovnikove plantaze, palmy prevysujici okolni vegetaci, liany, na stromech banany a kokosove orechy, ananas, o neco vyse pak strane porostle cajovymi keri a kavovniky. Prava exotika, presne ta, kteru jsme si predstavovali :-)

Mesto, kde momentalne jsme - Dalat - je prijemne letovisko s temer stredoevropskym klimatem - teploty jsou tu max. 20-25 stupnu a nikdy tu neni min nez 10 C. Vsak si to tu taky oblibili Francouzi, kteri sem v dobe kolonialni utikali za rekreaci a pred malarii. Dodnes se Dalatu rika mala Pariz (dokonce tu maji i Eifelovku) a diky vseobecne oblibe tohoto mista je dokonce nejzachovalejsi na celem jihu - nebombardovali ho ani Americani ani komunisti, protoze se jim tu vsem libilo:-) Letni sidlo tu mel i posledni vietnamsky cisar Bao Dai- velmi peknou vilu z 30 let - prohledli jsme a ocenili vkus cisaruv i jeho francouzskeho architekta. Dnes sem do Dalatu jezdi hlavne Vietnamci, pry travit libanky... Je fakt, ze Vietnamcu ovesených fotoaparáty, je tu pomerne dost.

My jsme sem prijeli podivat se na horske kmeny, vyzkouset mistni kuchyni a pokochat se atmosferou ospaleho kolonialniho mestecka. Vsechno z toho nam zatim docela vychazi.

Vcera jsme experimentovali s jidlem - s morskymi plody. Koupili jsme si cely talir jakýchsi ulit a pak je po jedne "vysrkávali" - lehce slizké, hodně korenene, ale prezili jsme. Pak tu obdivujeme mistni ovoce - je to presne to, co se v nasich supermarketech objevuje v koutě s nazvem exoticke plody, ovsem tady je barevnejsi, vetsi, cerstvejsi a urcite jeste roztodivnejsi... Vetsinou nenachazime pojmenovani - vcera jsme zkouseli "draci ovoce" - cerveny plod velikosti ananasu, ktery mel uvnitr bilou duzninu a chutnal trochu jako kiwi. Dnes se chystame na velke zelene bodlinate ovoce, ktere ma pry byt velmi mekke a sladke, pripadne na male bodlinate cervene :-) Botanika opravdu neni ma silna stranka - budu si doma muset koupit atlas. Telo snasi i pokusy s jidlem na ulici - vcera jsem chvili pozorovala pani, u ktere jsme si kupovali na trhu v obrovskem zmatku a chaosu polevku - moc starosti si s nejakou hygienou nedelala, a presto to jidlo bylo vyborne a nam po nem nic nebylo.

Dnes jsme podnikli vylet do okoli Dalatu - ctyri turisti s najatym pruvodcem a ridicem. Nejdrive jsme se stavovali ve vesnici, kde zije puvodni kmen obyvajici zdejsi hory - Latove. Jsou o neco snedsi nez Vietnamci a zrejme o dost chudsi. Bydli v nizkych drevenych baracich, ziji v matriarchate, muzi nemaji zadna prava, stehuji se za zenou, prinaseji veno, majetek dedi dcery - inspirativni, ne?:-) Puvodne kocovali,  pak se usadili v blizkosti reky, ale odtud  je Francouzi donutili odejit, protoze tam postavili prehradu. Ted uz zrejme kocovat nesmeji... No byl to trosku skanzen, ale co se da delat? Dal do hor se tu bez povoleni ci pruvodce neda....

Pak jsme videli par priserne vycpanych zvirat v Biologickem institutu - fakt tu zili (a snad pry v busi i jeste ziji) i sloni, tygri, levharti. Zatim jsme nemeli tu cest (a zrejme ani mit nebudeme) - zahledli jsme dosud jen nekolik vetsich brouku, jesterky, obcas v klecich opice ci medvidky, v Saigonu potkana a v alkoholu kobru! Ovsem floru tu meli excelentni - tady asi roste vsechno - spousta druhu orchideji, barevnych kvetu, stromu. Videla jsem, jak kvete banan - krasny rudy kvet (vyfotila jsem vam ho, nebojte:-)

Okoli Dalatu je vylozene prijemne - spousta borovic (zrejme Francouzi sazeli), políčka se zeleninou, pracujici Vietnamci, mezi tim lesy, reky a vodopady. Za jednim z nich jsme se vypravili i my s pruvodcem - docela pekny, jen je malo vody, takze to primo Niagara nebyla. Navic jsme tam museli dojit pesky (teda jen si kilometr), protoze silnice je ve vystavbe - usek, ktery se prave budoval, jsme prekonali diky tomu, ze delnici urovnali hromadu hlinu buldozerem jen proto, abychom mohli prejit...

Dalsi dve zajimovosti Saigonu uz byli vylozene turisticke - mistni Crazy house - cosi sileneho postaveneho jakousi protezovanou mistni architektkou, ktera zila 14 let v Moskve (tatinek byl Ho Ci Minuv kamarad) - dum v podobe stromu, uvnitr pokoje v "prirodnim stylu" : kamna v podobe klokana, aligator jako stul, orel atd - vse z betonu, nic nema normalni tvar. Jo, taky zirafa a v ni cajovna. Da se tu pry za 20-60 dolaru prespat, Americani pry jsou nadseni... No kvuli tomu jsme do Vietnamu asi neprijeli.

Druha rarita je mistni budhisticky mnich, ktery maluje. A maluje a maluje - vsechny jeho obrazy jsou velmi proste, maluje na vsechno a obrazu ma plne mistnosti a zahrady a ploty a steny. Sam nevi, jak dlouho maluje a kolik uz toho zvladl, pry ale maluje rychle, sam rikal - asi tisice a desetitisice kreseb. Turiste opet jasaji a za 5 dolaru si kupuji jeho vytvory. No je fakt, ze jsem tam vyplacala spoustu filmu, do navstevni knihy jsme se taky zapsali, ale obraz jsme nekoupili (jak bychom ho taky tri nedele tahali?). Mnich pry schranuje penize a az bude mit 30 tisic dolaru, vyda se na cestu kolem sveta.

Zitra rano mestecko opoustime a presouvame se zase za teplem, na pobrezi, kde maji byt nejkrasnejsi vietnamske plaze u mesta Nha Trang. Tomase predstava koupani sice stresuje, ale urcite si to uzije - pry to tady bude casem stejne popularni jako plaze v Thajsku, jen co to tu objevi ti pravi lide;-)

Mejte se krasne v Cesku, uzivejte podzimni pocasi, nebojte, zase se ozvu:-)

Hanka (a od vedlejsiho pocitace i Tomas)

3.zprava z Vietnamu
13. září 2001, Čt 13:42

Zdravim vsechny v Evrope (po par dnech prestavam rozlisovat zeme a zabyvam se pouze kontinenty - stejne tu Cesko nikdo nezna, tak rikame, ze nekde mezi Nemeckem a Rakouskem...).

Pred chvili jsme se vratili z vyletu zpět do hoteloveho pokoje a pri prepinani satelitni televize mezi zapasy v kickboxu a v golfu jsme narazili na francouzske zpravodajstvi, ktere ukazovalo zabery z New Yorku... Vyrazili jsme na internet zjistit vic - je to hruza, jde mi z toho mraz po zadech. Tady zatim nikdo nic neresi, nebo aspon my nic nepozorujeme, vsichni sleduji jenom fotbal... Uvidime, co bude dal.

Zatim jsme se  presunuli z horskeho Dalatu - nejprve do Nha Trangu, coz je nejpopularnejsi vietnamske primorske letovisko a dnes do Hoi An, dale na sever.

Nha Trang by zrejmel uspokojil kazdeho ceskeho milovnika plazi - jsou bile, prazdne a Jihocinske more je uzasne. Asi jsem nikdy nezazila teplejsi, urcite se blizi tricitce. Je to nadhera a i Tomasovi se libilo a to podobne cinnosti - jako je treba koupani - nesnasi.

Stravili jsme tam den a pul a vybrali si tam i (doufam) smolne dny - vcera jsem totiz vazne zazila nekolikrat pocit, ze by mi bylo lip v praci... Nejdrive se nam podarilo nechat se "oskubat" plazovou prodavackou morskych plodu - ochutnavali jsme, ochutnavali, a nakonec nas ta sranda vysla asi na tolik, jako v Praze ve velmi dobrem podniku, inu za blbost se proste plati. Muzu se aspon utesovat, ze tim mesic uzivi sve dve male deti (no dobre, no, maluju si to). O hodinu pozdeji jsme zjistili, ze nas nekdo stihl na plazi i okrast - Tomas prisel o slunecni bryle a ja o sve skvele specialni trekove sandaly. Fakt super - zbytek Vietnamu absolvuji v prisernych penovych sandalech - pokud si je neumite predstavit, staci zajit na nejblizsi vietnamske trziste, stoji neco pres kilo. Posledni kapkou vcerejsiho dne byl nocni prejezd do Hoi An - autobus byl pro tolik lidi maly, o klimatizaci jsme si mohli nechat zdat a vrchol byl, kdyz se vedle sedicimu Vietnamci udelalo nevolno a pri rychlem presunu k oknu mi stacil castecne pozvracet kalhoty. Muzete se mi divit, ze piju neustale alkohol?

No nicmene - snad je to uz za nami. Hoi An je velmi prijemne mesto, byvaly prosluly vietnamsky pristav, dodnes si zachoval milou atmosferu malych kavarnicek, galerii, cinskych kupeckych domu a lodicek na rece. Udelali nam tu zatim nejlepsi snidani - palacinky s bananem a kondenzovanym mlekem a pak i skvely ovocny salat. I domy jsou tu jine nez vietnamske, jednak styk s cizinou udelal za dlouha staleti sve a jednak se tu bohati cinsti kupc i usazovali, takze je tu i mnoho cinskych obchudku a napisu. Turisty pry lakaji nejvic vyrobou odevu - vyrabi se tu tradicni cinske hedvabi a vsude ve meste si muzete nechat usit oblek ci saty. Vietnamska moda me ale moc nebere, takze asi odolam.

Protoze jsme rano dorazili po nocni strastiplne ceste (viz vyse plus spatne vietnamske silnice) do mesta hodne brzy - v sedm rano - vypravili jsme se rovnou na vylet do asi 45 km vzdaleneho My son {prekvapive se necte maj san, ale mi čon}, kde jsou zbytky uzasnych vezi dynastie Cham (vladla uz nekdy od druheho stoleti n. l. do 16. stoleti) a byla to snad i piratska velmoc. Z věží toho ale bohuzel uz nezbylo mnoho - za americke valky si tu VietCong vybudoval zakladnu a Americane pak delali svou praci.... Taky se nesmi kvuli minam sejit z vyznacene cesty. Ale cele trosky jsou v uzasne prirode, temer v dzungli, jede se k nim dzipem, takze jako vylet to hodnotime velice kladne.

Zitra rano se presouvame do Hue - byvaleho sidla vietnamskych kralu a cisaru a pak uz by mela prijit na radu Hanoj.

Doufam, ze si priste prectu na internetu povzbudive zpravy - zatim se mejte pekne, od Jihocinskeho more z internetove kavarny zdravi

Hanka

4. zprava z Vietnamu
19. září 2001, St 7:57

Zdravim Vas vsechny opet po tydnu ze zeme predaleke, zeme vietnamske. Za tech nekolik dni jsme stihli spoustu veci. Odjeli jsme z Hoi An a zastavili se v Mramorovych horach - ano, to je presne tam, kam miri kroky princu na ceste za devatero rek a devatero jezer, s cilem zachranit princeznu. Na mramorovych horach se princezny bavi sekanim do mramoru a tvorenim neuveritelnych soch lvu, tygru, slonu, chechtajicich se Buddhu a Ho Ci Minu (vse, krome posledniho, ve velikosti minimalne dospeleho muze). Nabidkam na koupi jsme odolali snadno, protoze by nam nas ridic sochu do autubusu proste nevzal :-)

Pak nas cekal nocni prejezd do Hanoje, ktery tisteni pruvodci nedoporucuji s ohledem na bezpecnost a kvalitu vozovky - nas bus to zvladl skvele, pichli jsme jenom jednou.

Dorazili jsme tedy do nejsevernejsiho bodu nasi cesty, do hlavniho mesta Vietnamske socialisticke republiky a prekonali tak vzdalenost 1889 km (ze Saigonu). V Hanoji jsme se ubytovali velmi levne (8 dolaru) ve velmi peknem hotelu (standartem je tu proste lednicka, koupelna, satelitni televize, klimatizace atd.) a trochu se prosli mestem. Asi nejvic nas zaujaly tematicke ulicky stareho mesta, kde se kazda ulice jmenuje podle toho, co se v ni vyrabi ci prodava. Tak tu maji ulicku nahrobnich kamenu, ulici s vonnymi tycinkami, se sochami srandovnich Buddhu, truhlarskou ulicku, kde meli super stokrlata a cela k postelim, provaznickou, vonavou ulici s lecivymi bylinami a korenim, trh s jidlem - vse uzke, krivolake, plne lidi a kol a motorek a riksu a taxiku a aut a prodavacu cehokoliv a hospudek a turistickych kancelari a.... proste Asie. Tomas si koupil zelenou tropickou helmu VietCongu, kterou tady nosi kdekdo (z domorodcu ovsem). Umite si zrejme predstavit, jak sem uzasne zapadame :-)

V Hanoji jsme se ale napoprve moc nezdrzeli, protoze jsme zamirili na vychod, na tridenni vylet do zatim nejhezciho mista nasi cesty. Jestli jste videli film Indocina, urcite si vzpomenete na scenu, kdy mladi milenci prchaji pred statni moci za pomoci rybaru do zatoky plne vysokych spicatych ostruvku a jeskyn. Tak to je Halong bay, aneb Zatoka sestupujiciho draka, osmy div sveta a svetove kulturni dedictvi UNESCO. Je to neuveritelne uskupeni asi 3 tisic ostrovu, ostruvku, skalisek, z nichz jen asi 900 ma vubec nejake jmeno. Vetsina je neobydlena, vynoruji se necekane strme z more a jako celek tvori nadherne panorama.

Nas cekala petihodinova plavba clunem na ostrv Cat Ba, prerusena navstevou obrovske jeskyne, ktera tradicne slouzila rybarum a vesnicanum jako ukryt pred tornadem a za valky i pred americkymi bombami. Dalsi zastavka byla v zatoce na koupani - naprosto jedinecny pocit - teple a privetive Jihocinske more, uzasny vyhled na ostrovy, zapadajici slunce. Tomu rikam dovolena!!:-)

Ostrov Cat Ba je zdejsi nejvetsi - na nas tu cekalo dalsi dobrodruzstvi, tentokrat z tech namahavejsich a upocenejsich, a sice 5ti hodinovy trek tropickym destnym pralesem - znate to z Tarzana - lijany, cikady, vlhko, hmyz, fikusy, vlhko, obrovske stromy, neschudny skalnaty teren, vlhko a vedro, vlhko a vedro, a tak dokola. Asi dvanact kilometru, ktere me staly veskerou fyzickou zdatnost. Ovsem nejen netrenovani pohodlni meststi jedinci s nadvahou (jako ja) meli problemy s pohybem v terenu a s aklimatizaci - podeziram Vietnamce, ze tam turisty vodi jen kvuli svemu pocitu zadostiucineni a prevahy, ktery zakonite prichazi pri pohledu na zdecimovanou skupinu zcela promocenych belochu na dvanactem kilometru, po absolvovani ctyr nekonecnych vystupu na vrcholy. Fakt me to znicilo, ovsem Tomasovi se v pralese kupodivu libilo - ackoliv je to nemlich to same jako v liberecke botanicke zahrade, porad si fotil nejake kyticky. Akorat zvirat jsme moc nevideli - bud uz je Vietnamci vsechny pochytali a sezrali, nebo nase dvaceticlenna skupina delala priserny hluk - oboji je mozne. Stejne bych ve fyzickem stavu, v jakem jsem se na konci cesty nachazela, tezko nejakou opici ocenila. Jeste hur dopadli cizinci, kteri nedbali doporuceni pruvodce ani cestovky a vyrazili do dzungle v gumovych pantoflich s napisem Hotel Hanoi (i kdyz zase mohli teatralne predstirat utrpeni a svazovat si rozpadajici se botu lijanou :-)

Musim ovsem priznat, ze veskery kasel, ktery jsem dosud mela zrejme jako nasledek stridani klimatizovanych a horkych prostor, me po pochodu presel (mozna teda zabral sirup  z domorode lekarny, ale to je jedno, dulezity je vysledek). Nakonec jsme se vsichni odmenili dalsim koupanim ve skvelem mori. Prales odskrtnut, jednou v zivote stacilo. Ale Halong Bay - to se musi videt !

Ted uz jsme zase zpatky v Hanoji. Dnes jsme navstivili jedinou zdejsi pamatku mimoradneho vyznamu - mauzoleum velikeho (teda malinkeho) Ho Ci Minha. Nepotvrdily se tak zvesti, ze veliky statnik odjizdi kazdy podzim do Moskvy podstoupit ozdravnou nekolikamesicni kuru  a my si tak mohli navstevu plne vychutnat. Uprime receno, Lenin je Lenin. Tohle je jen nedokonala kopie, i co se tyce dodrzovanych ritualu a doprovodne atmosfery. Mozna to delaji ty bile uniformy vojaku, ale nebylo to proste ono (narozdil od lonske Moskvy). Tak jsme se aspon zasli podivat do domku, kde Strycek Ho, jak mu tu rikaji, zil a odkud vladl, okoukli jeho oblibeny rybarsky rybnicek v zahrade a nakoukli do muzea komunismu (zase jsme od tamtud vycouvali). Jinak toho v Hanoji uz moc neni. Vyrazili jsme do Muzea vietnamske zeny (chtela jsem potesit nasi zenskou bunku v Praze), ale bohuzel jsou zeny az do rijna v rekonstrukci, takze hrdinne vojandy z valky neuvidime.

I nadale se velmi tesime z vietnamske kuchyne. Ryby, morske plody, spousta ovoce a zeleniny, ryze. Grepfruity prodavaji uz oloupane (maji ale hodne pecek), vcera vecer jsme si koupili za par penez trs bananu a davame si i cerste kokosove mleko z jeste neoloupanych kokosaku. To mi asi bude chybet.

Jeste jeden zazitek - vcera jsme konecne potkali Vietnamce, ktery umel trochu cesky, protoze stravil 8 let v NHKG Ostrava. Nas vezl taxikem do hotelu a mel z nas myslim docela radost (my z nej urcite).

Dnes vecer opoustime Hanoj a jedeme zase dolu na jih - cestou mame v planu navstivit demilitarizovanou zonu kolem 17 te rovnobezky, byvale kralovske mesto Hue (tam jsme se zatim jen stavovali pri prestupu na ceste do Hanoje) a pak nonstop cesta do Saigonu a nekolikadenni vylet do delty Mekongu.

Co se tyce americkeho atentatu, jsme diky satelitnim programum CNN a francozskemu TV5 Asia, ktery byl zatim ve vsech hotelovych televizich naladen, docela v obraze. Abych Vietnamcum nekrivdila, jsou toho uz plne i jejich vlastni tri televizni kanaly, ale neni to pro ne zrejme udalost prvoradeho vyznamu (v jejich zpravach prevazuji predevsim  ruzne zaznamy ze schuzi a aktivu a reportaze z pestovani ryze). Americke zpravy jsou pochopitelne plne emoci, proklamaci a valecnych priprav. Uvidime, jakym smerem se vse vyvine...

Priste se ozveme bud z Hue, nebo az ze Saigonu,

Mejte se krasne.

Hanka

5.zprava z Vietnamu
23. září 2001, Ne 15:41

Opet zdravim z Asie, tentokrat opet z nejvetsiho jihovietnamskeho mesta Saigonu, nebo chcete-li, Ho Ci Minova mesta. 

Opet zdravim z Asie, tentokrat opet z nejvetsiho jihovietnamskeho mesta Saigonu, nebo chcete-li, Ho Ci Minhova mesta.

Mame za sebou 28 hodin v autobuse a presun pres temer dve tretiny Vietnamu (asi 1200 km) Ano, jestli pocitate prumernou rychlost, tak se opravdu blizi 40 km v hodine, a to zdejsi dalkove autobusy patri k tem nejrychlejsim dopravnim prostredkum. Celkem jsme projeli uz asi 4.800 km po zdejsich silnicich, takze mi verte, na vietnamskou dopravu jsem odbornik...

Veřejná doprava ve Vietnamu, to je neco, co se da tezko popsat, ani nevim, zda tu maji nejake dopravni zakony - tezko. Na silnici vitezi vetsi a rychlejsi, protoze troubi a vsichni mu musi udelat misto. Hiearchie (od nejslabsích po nejsilnejsi) je asi nasledujici - chodci, cyklisti, povozy, motorky, pak auta, autobusy, kamiony. Vyjimecne se ucastnikem silnicniho provozu stane osamely buvol, predpokladam, ze ma absolutni prednost. Co se tyce pomeru, tak asi 85 procent kola a motorky, zbytek ostatni. Ve velkych mestech a na jihu vedou jednoznacne motorky - kdyz nemas Hondu, nejsi nic. Nemas jak jezdit do prace, nemas pritelkyni a hlavne - nemas co delat v sobotu vecer, kdy vsichni ostatni jezdi na motorce po meste:-) Levna cinska Honda stoji 400 dolaru, japonska 4krat tolik. A tak se tu porad jeste jezdi i na beloruskych strojich znacky Minsk. Na takovou motorku se vejdou az ctyri lidi - obsazeni v podobe dva dospeli a dve deti je obvykle. Jinak se na ni ale da nalozit uplne vsechno - treba ctyri tak ctyricetilitrove sudy s pivem, fura sena, skrin nebo pul domacnosti.

Jako chodci to nemame jednoduche - na nejake prechody se nikde nehraje, takze pokud opravdu chceme prejit, je nutne zachovavat nasledujici postup - uprene se podivat do projizdejici kolony a nebojacne vstoupit do vozovky. Jit, nezastavovat se, nedelat prudke pohyby, neustale ocima hypnotizovat kolemjedouci - nezastavi, nezpomali, ale vetsinou uhnou. A uprostred vozovky otocit hlavu do druheho pruhu a totez. A doufat, ze nepojede nikdo nepozorny v protismeru (v protismeru a na cervenou tu jezdi porad).

Jeste zabavnejsi je to se silnicemi. Hanoj a Saigon spojuje dalnice D1 - a je dokonce placena! Ale nazyvat tuto silnici okresni urovne dalnici, to je velmi odvazne. Tahle silnice se totiz teprve stavi - teda stoji uz peknou radku let, ale ted se rozhodli, ze ji, pochopitelne najednou, celou opravi, rozsiri a zrenovuji. A tak se co kilometr stavi novy most, poklada novy asfalt, pridelava pruh. Vsude stroje, delnici, prach. Nas sileny ridic dnes v noci neustale prekracoval nejvyssi povolenou rychlost zhruba 3 az 4 krat (maximalni rychlost byla omezena na 5 km/hod). Umite si predstavit, co to dela v minibuse, kdyz sedite nad koly? Vsechny ty nerovnosti vozovky jsme si uzili.... A tak je 40 km v hodine velmi slusny prumer.

Musim ale rict, ze jsme zatim videli minimum bouracek - vlastne jen jednu a to na jedine dalnici, ktera se tak muze nazyvat - triproudovce z Hanoje do Haiphongu. Motocyklista lezel nedaleko sve motorky a znacne zdesene se dival na svou stehenni kost....

V souvislosti s dopravou jsme ale zaznamenali uzasnou kampan British Petrol - protoze tady nikdo nenosi prilbu (nas pruvodce nam vysvetlil, ze nosit na kole ci motorce prilbu je znacne nebezpecne, protoze pak neslysis dobre troubeni a nemuzes se moc divat kolem sebe....), rozhodli se rozdat mezi skolaky zadara asi 17 tisic cyklohelmicek. Precetli jsme si to ve Vietnam news a ejhle - vsichni skolaci v Hanoji ted po ulicich chodi nejen v pionyrskem, ale taky s modrou prilbickou (a to i kdyz zrovna na nicem nejedou:-)

Jinak aktivity nasich poslednich dnu se odehravaly zrovna v mistech, kde jsou silnice tradicne snad nejprisernejsi, a sice ve strednim Vietnamu, severne od mestecka Hue. Udelali jsme si sem vylet do demilitarizovane zony a do jejiho okoli, tedy do mist, ktere se nesmazatelne zapsaly do historie jako dejiste rady bitev americko-vietnamske valky.

Ja vim, zni to morbidne, jet se podivat na valku, ale tohle je tema, ktere se proste v historii Vietnamu pominout neda. Demilitarizovana zona vznikla v roce 54 v dusledku zenevskych dohod a stala se hranici mezi severnim komunistickym a jiznim (katolickym, "imperialistickym" proamericky) Vietamem. Jde o uzemi kolem 17. rovnobezky, hranici je reka Ben Hai a dve petikilometrova pasma na sever a na jih od ni. Americane tu v sedesatych letech postavili radu zakladen a postupne sem premistili stovky letadel, masu vojska a tuny zbrani. Nedaleko odtud totiz vedla tzv. Ho Ci Minhova stezka, po ktere proudily mezi severem a jihem zbrane, zasoby, technika. Americane se tady pokouseli tenhle komunisticky zasobovaci kanal znicit.

Bohuzel, tedy resp. spis bohudik se toho do dneska uz moc nezachovalo. Napriklad na miste legendarni letecke zakladny Khe Sahn, ktera byla oblehana 75 dni a kde zahynulo pres 10 tisic Severovietnamcu a pres 500 Americanu, je dnes kavovnikova plantaz. Nachazi se tu jen male muzeum a par zazloutlych fotek a nejaky ten zelezny srot ukazuje, jake to bylo peklo. Podnikavi vesnicane nabizi ke koupi suvenyry z nabojnic i identifikacni znamky.... Radu pevnosti znicili sami Americane, kdyz na zacatku sedmdesatych let zemi chvatne opousteli, dalsi byly zniceny v boji. Spousta kopcu v okoli (treba znama Rockpile) ale zustava nezalesnena, protoze okolni vegetace si stale jeste neporadila s chemikaliemi, ktere Americane na zem shazovali. Dodnes se pry diky chemickemu znecisteni rodi 7 procent postizenych deti....

Vlastni demilitarizovana zona je dnes oseta ryzi a na zelenych policcich vesnicane pilne pracuji. Hrobu je tady ale v okoli nepocitane, podstatne vic, nez kdekoliv jinde cestou, a to Vietnam ma hrobu, nahrobku a hrbitovu snad nejvic na svete. Dodnes tu patraci skupiny ze zapadu hledaji ostatky americkych MIA - vojaku a pilotu "Ztracenych v akci", ale nejvic mrtvych bylo pochopitelne Vietnamcu.

Nakonec nejvic na nas asi zapusobily tunely ve Vinh Moc - 2.8 km tunelu ve trech stupnich nad sebou, kde behem valky nekolik let zilo asi 300 obyvatel blizke vesnice. Tunely jsou asi 160-180 cm vysoke, tedy podstatne vyssi, nez ty v Cu Chi, ale stejne. Doslo nam, ze valka skoncila vlastne nedavno - behem ni se tady narodilo 17 deti, a ty valecne deti jsou vlastne stejne stare jako my! Deti zacatku sedmdesatych let, ktere se narodily a prozily par let za bombardovani, v tunelu 15 metru pod zemi, v mistnosti velke tak 2 krat 3 metry! Tata nekde ve valce, at uz na jedne ci druhe strane, zadne leky, hracky, jidlo.... Najednou to vsechno ziskalo trochu jinou optiku.... Valka...

Shodli jsme se s Tomasem na tom, ze se urcite nejake dalsi zbytky valky objevi v souvislosti s tim, jak se Vietnam stane navstevovanou zemi. Vietnamci jsou silene podnikavi a rychle pochopi, ze potomci americkych veteranu proste chteji videt nejakou tu sestrelenou stihacku, krater ci zniceny tank. A pak se z toho stane uzasny valecny Disneyland, na kterem jeste vydelaji velke penize. Jsme tady vcas....:-)

No nic, valka, alespon ta vietnamska, je prozatim uz za nama. O te pripravovane dalsi vime jen neco malo z internetu, protoze jsme ted bydleli v pokojich bez TV... Zitra odjizdime na ctyrdenni vylet do delty Mekongu (ano, jsou tam zaplavy, ale pry je to bezpecne....), kde budeme pravdepodobne uplne bez informaci. Dnes zacalo prset, tak to doufam nevydrzi, protoze Mekong by mel byt vyvrcholenim naseho pobytu tady na jihu.

Mejte se tedy krasne a my se zrejme koncem tydne (naposledy) opet ozveme.

Hanka a Tomas

6.zprava z Vietnamu
29. září 2001, So 14:33
Naposledy Vas vsechny zdravim z Vietnamu. Planovany program i pocet dnu naseho vyletu je vycerpan a nasi jedinou starosti je uz jen nakoupit ty ”nejvietnamstejsi” suvenyry a nezmeskat letadlo.

Posledni dny jsme stravili v delte Mekongu, na ctyrdennim vylete. Ano, jsou tam zaplavy a televizni zpravodajstvi nesetri drastickymi obrazky, ale jak rekl agent cestovni kancelare, ktery nam vylet prodaval: ”Je to bezpecne, protoze skoro celou dobu travite na clunu. A tech asi sto lidi, co se letos utopilo, to byly vetsinou deti, ktere neumely plavat. Vy prece plavat umite, ne?”.

Mel pravdu - zaplavy jsou v tehle oblasti kazdy rok ve stejnou dobu a vsichni uz si na ne zvykli. Bezny zivot funguje dal, jen mate mesic v obyvaku vodu po kotniky, ale to se da taky prezit, stejne vzdycky nakonec opadne. Problem byva, kdyz se voda vali po silnici, trochu pak pri jizde klouzou kola motorky, ale tu tady u Mekongu stejne ma min lidi, nez kdekoliv jinde, protoze vetsina zivota se odehrava na vode. Lode, lodky, pramice, motorove cluny, privozy slouzi k doprave do skoly, k nakupum, v hnede kalne mekongske vode se vsichni koupou a myji, na lodich se bydli a zije. Dokonce tu maji v jednom meste na rece domky, pod kterymi ve specialnich klecich pestuji (chovaji?) ryby. Maji je tak pekne pod dohledem, ryby se citi ”jako” ve vode, jen je treba je specialne krmit, aby dobre rostly. Asi je to pohodlne, kdyz si chcete dat k obedu neco cerstveho...:-)

Zdejsi obyvatelstvo bylo asi nejpratelstejsi a nejusmevavejsi z celeho Vietnamu. Kazde dite na nas ze brehu volalo ”Hello!” a docela spontanne mavalo a smalo se. Jednu noc jsme stravili uplne sami dva u mistnich lidi na Tygrim ostrove - byli jsme ten den jedinni turisti na ostrove a vubec prvni Cesi, kteri tu pry kdy vystoupili (alespon rikal pruvodce, ktery registroval nas pobyt na policii). Tady kazdy nas krok vzbuzoval naproste nadseni - uz asi nikdy na mne nebude mavat, smat se a zdravit tolik lidi, jako pri cyklovylete po zdejsim ostrove. Zrejme to bude sok, vratit se domu a divat se na ty vecne nastvane a otravene ceske obliceje.

Delta tehle nejvetsi jihovietnamske reky je velice urodna, a tak se tady u kazdeho vetsiho mesta kazde rano odehrava ritual prodeje ovoce a zeleniny na plovoucim trhu. Na kazde lodi se prodava nejaky druh ovoce, jaky konkretne se pozna podle vzorku vyveseneho na stozaru. Velke lode prodavaji vice druhu plodu, male lodky vesnicanu jsou naplneny az po okraj treba jen ananasem, banany ci kokosy. A male lodky kupujicich se tu propletaji a jejich cluny se pomalu plni, aby vse dovezly do vzdalene vesnice, ktera bude tenhle naklad tyden konzumovat, nebo aby se vse odvezlo do mesta a prodalo na trhu ci dalsim prekupnikum, kteri ho odvezou dal. Vietnam je velka zeme a je tu spousta lidi, kteri se potrebuji necim uzivit, takze jedno takove ovoce projde na ceste k Vam hodne rukama. I my jsme tu zkusili nakoupit a zdejsi ceny nas opravdu prijemne potesily - tak treba dva velike cerstve ananasy nas dohromady prisly v prepoctu na 8 Kc. A te legrace, kterou jsme zazili se specialnim druhem vodniho kokosu, ktery jsme rozdelavali za pomoci macety a asistence sikovnych rukou naseho domaciho, a to za pouhych 6 korun?:-)

Krome ovoce jsme se v mekongske delte zivili hlavne rybami a pak jsme ochutnali i specialitu zdejsiho kraje - hadi maso. Pruvodce nas ubezpecil, ze je strasne zdrave (”very, very good for your health”), ale nas to nejak nenadchlo. Trochu jako hovezi. A jeste ke vsemu to nefunguje -  reci zvirat porad ne a ne porozumet! O neco lepsi byla zabi stehynka, ale zase byla miniaturni a ty kosticky... Hady tu jinak cpou hlavne do alkoholu - takova rozsklebena kobra ve vine ci ve snapsu nevypada vubec spatne, takze to zrejme bude jeden z peknych suvenyru, ktery domu dovezeme:-)

Ackoliv se vetsina naseho vyletu odehravala opravdu hlavne na clunech, meli jsme moznost obcas vystoupit a nakouknout i do zakulisi zdejsiho ziti. Videli jsme tak treba jak se delaji ryzove nudle a burizony, jak tu vyrabi ve Vietnamu nezbytne vonne tycinky nebo tkaji satky - islamske pokryvky hlavy (jedna zdejsi etnicka skupina je totiz tvorena Chamy, kteri vyznavaji islam). Trochu turisticke, ze?:-) Prekvapive jsme ale ve zdejsim kraji potkali turistu jen minimalne, jednak je zari, a to je po sezone a jednak je to tak velke uzemi, ze se tu nejaky ten cizinec lehce ztrati ci prehledne, coz je docela prijemne.

Timhle vyletem jsme zakoncili nase zdejsi cestovani. Dalsi aktivity jsou uz jen v Saigonu - zasli jsme si ujasnit sve nazory na vietnamskou valku do War remants muzeum (jeste nedavno se jmenovalo Muzeum americkych valecnych zlocinu) - tahle navsteva nas rozhodne nenaplnila optimismem, nicmene doporucuju.

Vecer jsme si ”vychutnali” vietnamske zpravy - nejprve 18 minut o statni navsteve zimbabwskeho prezidenta ve Vietnamu (letiste, vojenska prehlidka, treseni pravici, podepsani mezistatni dohody - zrejme o vymene kokosovych orechu), druha zprava byla o jednani vietnamsko-nikaraguyske pracovni komise (netusim o cem), pak asi 10 minut cetla zdejsi Jolana Voldanova zpravy z domova (ovsem bez jakehokoliv obrazoveho doprovodu), pak prisly na radu zaplavy, ryze, schuze a aktivy a potom se asi pet minut venovalo protiamerickym demonstracim v Australii, Recku, Pakistanu a Afganistanu. Amerika prisla na porad s kratkou zpravou o poctu obeti a postupu vyprostovani nakonec, teste pred sportem. Docela jsem uz tomuhle zpravodajstvi odvykla...:-)

Behem dneska a zitrka si jeste doprohledneme Saigon a zitra vecer odletame. Pokud tedy ctete tyto radky v pondeli rano u kafe, pak vezte, ze v tuto dobu uz jsme minimalne nekde nad Evropou, pripadne uz skoro sedame v Ruzyni.

Loucim se tedy a na zaver mam pro vas jednu hadanku - v kazde zdejsi hospode maji na tramech u stropu zavesene igelitove pytliky s cirou vodou. A tipnete si proc? Kvuli moucham - takova moucha se ve vode uvidi jako v zrcadle a jeste ke vsemu zvetsene, hrozne se lekne a uleti....

Hezky den

Hanka